תורגם ע"י ענת נידר-לוי Highlander נערך וסונכרן ע"י ,Netflix-נקרע מ
ג'ון קולטריין, הוא יכול להיכנס לחללית שלו
,והחללית תיקח אותו לכל מקום .לכל מקום שרצה ללכת
,רק לומר את השם ג'ון קולטריין .זה גורם לי לרעוד
...זה כמו לדבר על בטהובן, על שייקספיר
.אתה מדבר על גאון אמנותי וענק רוחני
.לטריין היה צליל שמימי ."זה היה כמו, "אוי, אלוהים
כוח האישיות של קולטריין .הוא במסעו דרך המוזיקה
הוא הקריב, והייתה לו התובנה ואת התודעה
.לגעת בדבר הזה שבתוך כולנו
:צ'ייסינג טריין הסרט התיעודי על ג'ון קולטריין
מילותיו של ג'ון קולטריין - - בהקראת דנזל וושינגטון
עכשיו אנחנו הולכים לקחת אתכם
למקום הקטן האהוב עלינו כאן .בניו יורק, קפה בוהמיה
.שם נמצא כעת צעיר ששמו מיילס דייוויס
.אני בטוח שאתם יודעים מי הוא .הוא סטייליסט אמיתי, מיילס דייוויס
בשנת 1957, ג'ון קולטריין הוא חלק מאחת ,הקבוצות פורצות הדרך באותם ימים
.חמישיית מיילס דייוויס
מתייחסים למיילס דייוויס .כמבשר כל הדברים החדשים
,הוא בחוד החנית
.כולם מסתכלים עליו כהבטחה של העתיד לבוא
?אתה באמת שואל אותי שאלה כזאת
רג'י וורקמן - - באסיסט
?כמה טובה הייתה הלהקה הזאת
ראבי קולטריין - - הבן
אני חושב שזו הייתה אחת להקות הג'אז הגדולות
.שאי פעם נוצרה
,לכל אחד בלהקה היה קול משלו
.וג'ון היה באמת מאוד מיוחד במובן זה
,ושיכולת לשמוע שהוא הולך לאנשהו
.ואני חושב שמיילס שמע שהוא הולך לאנשהו
להיות עם מיילס דייוויס היה מדהים .עבור קולטריין, מדהים לחלוטין
זה הזניק אותו ממישהו
,שרק אספני תקליטים רציניים ידעו עליו
.למישהו שכולם הכירו
החוויות של ג'ון קולטריין בחמישייה של מיילס דייוויס
,היה כמו לעלות לקרש הקפיצה הגבוה בכל לילה
...לאפשר לעצמו לפחד, לאפשר לעצמו לא לדעת
אשלי קאן - - ביוגרף
.בדיוק מה שמצפה לו
,זו רמה גבוהה ביותר .להיות מסוגל לנגן ברמה שהיא יוצאת דופן
,הכוח הנעלה או משהו צריך לגעת בך
סוני רולינס - - סקסופוניסט
להיות מסוגל לנגן כמו מיילס .וכמו שניגן קולטריין
.בזמן הזה, קולטריין הוא חתן טרי
עם כל חברי הלהקה ,של מיילס דייוויס כשושבינים
,קולטריין נישא לנאימה אוסטין .אישה שפגש בפילדלפיה
.לנאימה יש ילדה, אנטוניה
זה אדם שמקבל את חוויות ,האבהות הראשונות שלו אתי
אנטוניה אנדרוז - - בת
.אז... ואני לא הייתי קלה, במידה מסוימת
.לא הייתי קלה
.נזכרתי בהופעה שהייתה פעם לג'ון
.זה היה לילה רע, ירד שלג... הוא הופיע
.הייתי זקוקה לנעליים
הוא חזר מההופעה הביתה ברגל ,כדי לא לבזבז כסף
.כדי שאוכל לקנות את הנעליים למחרת
?אתה עושה הקרבה כזו
?אתה עובד כל הלילה ואז אתה צועד הביתה .כדי שאוכל לקנות זוג נעליים
.זה אבא
ג'ון קולטריין עובד באופן קבוע
.כדי לתמוך באשה ובבת שהוא מעריץ
.החיים טובים. אבל יש בעיה
,אנחנו מנגנים במועדוני לילה
,שם הסרסורים והמהמרים מסתובבים
.ואתה רוצה את ההתלהבות
היי, בנאדם, קח קצת מזה" ".ואתה תרגיש מעולה וטוב
'ג'ימי הית - - סקסופוניסט
.אז אתה הולך על זה, ואז אתה תקוע
.סמים קשים הם התמכרות
,צ'רלי פרקר, נביא גדול לפני קולטריין
.צ'רלי פרקר, הוא היה על סמים
.הוא רצה להפסיק. הוא לא ממש הצליח
הייתה תפיסה מוטעית
שהיכולת האמנותית התגברה .עם השימוש בסמים קשים
.צ'רלי פרקר הוא הדוגמה
אתה תהפוך מאחד שלא יכול לנגן
?לצ'רלי פרקר אם תעשה את זה
בני גולסון - - סקסופון/חבר
.זה לא קורה. זה מיתוס
,וכמה מחברי, זאת אומרת .הם מתו כשהלכו בשביל הזה
,לפני שקולטריין היה מודע לכך
.הוא השתמש במחט והוא היה מכור כבד
,הוא הפך למכור להרואין
.וזה לא ידוע בציבור שהוא גם שתה לשוכרה
אולם העניין המצחיק איתו .היה שכולם אהבו אותו
שוחחתי עם יותר מ-250 אנשים ,כשכתבתי את הספר שלי
,ולא מצאתי אף אחד שאמר ."כשהוא היה שתוי הוא היה נורא"
כולם אמרו, "אפילו לא ידעתי ,כשהוא היה שתוי
"בגלל שהוא תמיד היה נחמד
לואיס פורטר - - ביוגרף
,הוא היה אדם כזה .אבל אי אפשר היה לסמוך עליו
,מיילס דייויס כתב בביוגרפיה שלו
שהוא היה מגיע להופעה .עם בגדים שנראו כאילו שהוא ישן בהם
.אז זה לא עשה רושם נהדר על מיילס דייוויס
.ג'ון קולטריין פוטר
,הוא מעולם לא הגיע יותר גבוה בקריירה שלו .אז הנפילה הייתה ארוכה וקשה
והוא הבין שהוא יכול ללכת בדרכו של צ'רלי פרקר
,ולהמשיך בדרך של הרס עצמי
או שהוא ימצא דרך להקדיש את עצמו
למציאות נקייה, רוחנית שמאחדת יחדיו
.את כל מה שנתן לו השראה מהיותו ילד
.אז הנה ג'ון קולטריין בנקודה מכריעה בחייו
.הוא צריך להגיע להחלטה
- 23‏ בספטמבר, 1926 -
מועצת הבריאות של קרוליינה הצפונית - - תעודת לידה רגילה
נולדתי בעיר קטנה בשם המלט .בקרוליינה הצפונית בשנת 1926
משפחתי עברה משם כשהייתי .רק בן כמה חודשים להייפוינט
.הייתי בן יחיד
.חונכתי כמתודיסט .זה לא היה קשוח מדי, אבל הייתה קשיחות
,בילדותי כשהלכתי לכנסייה בכל יום ראשון
.הייתי תחת השפעתו של סבא שלי
.הוא היה החתול הדומיננטי במשפחה
.שני הסבים שלי היו כמרים
אני גדלתי בתוך זה .ואני מניח שפשוט קיבלתי את זה
להבין את ההתחלות של ג'ון קולטריין
,זה להבין שהוא מגיע מהדרום האמריקאי
,והמציאות הגזענית שעמה הוא גדל הרעיון שהכנסיה השחורה
,הייתה הכוח העיקרי שהחזיק יחד את משפחתו
.וגם המקור לחוויות המוזיקליות הראשונות שלו
והעובדה שמוזיקה ורוחניות
היו שם כאחד ממש בהתחלה
וככה מבינים את הדי-אן-איי .שממנו עשוי ג'ון קולטריין
- צבעוני -
תאטרון הג'ם - - תאטרון לצבעונים בלבד
- נשים לבנות בלבד -
- חדר המתנה לצבעונים -
מלון קלארק - - השירות הכי טוב לצבעונים בלבד
הדרום של ג'ים קרואו זו התייחסות למה שהיה הדרום
אחרי מלחמת האזרחים, אחרי הבנייה מחדש .שבה ההפרדה נכפתה מחדש
,זה היה מקום מוכן מראש לבלוז ,מוכן מראש לג'אז
- נשיא ארה"ב ביל קלינטון -
מוכן מראש לאנשים שהשתמשו .בכאב שלהם להזניק את האמנות שלהם
,לדרום של ג'ים קרואו, בו גדל ג'ון קולטריין ,קדמה העבדות, ובמסגרת העבדות
.זה היה נגד החוק לקרוא או לכתוב
קורנל ווסט - - פילוסוף
?איך להביע את האנושיות שלנו .ביצירתיות, באומץ לב
עבור אנשים שחורים, זה היה נגד החוק .להאמין באלוהים ללא השגחה של הלבנים
...אז מה עושים? מתגנבים בלילה
...ליד הנקיק
מחזיקים ידיים במעגל ושרים
.שרים
.שירה יוצרת קהילה, אחווה וכן הלאה
מוזיקה שחורה הייתה התשובה .של השחורים לטרור ולטראומה
.אנחנו נחלוק ונפיץ קצת מתיקות מרגיעה
.כנגד הרקע של הקטסטרופה
.זו מוזיקה שחורה
מישל קולטריין - - בת
.ג'ון גדל במשפחה מורחבת
...הוא חי באותו בית עם אימא ואבא שלו
,סבא וסבתא שלו והדודה והדוד ובן הדוד
,ואז, בתוך שנתיים ,אבא שלו נפטר, הדוד שלו נפטר
.סבא שלו נפטר, ובסופו של דבר, גם סבתא שלו
.אלו היו שנתיים נוראיות למשפחה
שלום לכומר בלייר ג'וניור אבא - - סבתא כולם אינם להתראות
.הוא רק בן 12
?אתה מתאר לך מה זה עושה לכל בנאדם
?איך אתה תגיב
והדבר היחיד שקורה בדיוק בנקודה זו של חייו של ג'ון קולטריין
.זה שהוא התחיל לנגן
,הוא עבר מלנגן בקלרינט לאלטו סקסופון
.וזה נראה שהוא נאחז במוזיקה כבגלגל הצלה
הוא מוצא במוזיקה דרך להתמודד עם המציאות הקשה הזו
.שפתאום נוחתת על משפחת קולטריין
,רמת החיים שלהם פתאום השתנתה לגמרי
,כל הגברים אינם
ואמו של קולטריין הייתה צריכה לעזוב .ולצאת צפונה למצוא עבודה
כשסיימתי את התיכון, עברתי .לגור עם אמי בפילדלפיה
.זה היה בשנת 1943
.עבדתי במשך שנה במחסן צבאי .הייתה מלחמה, אתם יודעים
.ואז החלטתי ללמוד מוזיקה שוב
,אמי הקריבה הרבה כדי לאפשר לי ללמוד מוזיקה
.ויכולתי לקחת שיעורים ממורה פרטי לסקסופון
הייתי בן 16. ניגנתי בסקסופון מזה שנתיים
.כשאחד מהילדים בא הביתה מבית הספר
הוא אמר, "יש בחור חדש שעבר ,מהפרויקטים, והוא מנגן אלטו
."והוא נשמע כמו ג'וני הודג'ס
אמרתי, "באמת? אתה חושב שתוכל "?להביא אותו אלי הביתה מחר
."הוא אמר, "אני חושב שכן
,בערך בארבע אחה"צ הפעמון מצלצל
ושם עמד ילד שנראה כפרי
.עומד ברחוב. והוא עמד בדלת עם הכלי שלו
.פשוט עמד שם
.לא ידעתי מה לומר
."כל מה שחשבתי להגיד היה, "תנגן משהו
.ולזה הוא חיכה
,ג'ון ואני נהיינו מאוד קרובים .והוא הצטרך לקבוצה הקטנה שלנו שם
.הוא היה שקט
.אני הייתי צריך לדבר כל הזמן
...הוא אף פעם לא דיבר
.עד שהוא שם את הסקסופון בפה
.כן
קונצרט ג'אז באקדמיה למוזיקה -
בהשתתפות דיזי גילספי - והחמישייה שלו בכיכוב צ'רלי פרקר
,ה-5 ביוני, 1945 .פעם ראשונה שקולטריין רואה את צ'רלי פרקר
.זה מטריף אותו
?איזה מין אדם הוא
.לאח הזה יש כל כך הרבה יצירתיות בתוכו
,מוכן ללכת נגד הזרם, אמיץ עד לעמקי נשמתו
...ואפשר היה לראות שקולטריין .הוא שיגע אותו
.ג'ון ואני צעקנו
.פלא שלא נפלנו מהמרפסת
.מעולם לא שמענו דבר כזה בחיינו
.מעולם לא שמענו זמן כפול
.זה בלתי אפשרי
בפעם הראשונה ששמעתי את צ'רלי פרקר .ידעתי שזה היה הקטע בשבילי
צ'רלי פרקר עשה את כל הדברים .שהייתי רוצה לעשות ועוד
.הוא באמת היה גאון
מרכז הדרכה - של הצי
- קולטריין, ג'ון ויליאם מתגייס לצי -
- דו"ח של בדיקה גופנית ואימונים -
,קולטריין היה בצי מ-1945 עד 1946
.והוצב בפרל הארבור
ההקלטות הראשונות של ג'ון קולטריין ,הגיעו משנת 1946
כשהוא חלק מלהקת הצי ,והם הקליטו בהוואי
,והם מנגנים מנגינות של בירד
...ואפשר לשמוע את ג'ון קולטריין הצעיר
ראבי קולטריין - - בן
,מנגן ומחקה את הסגנון של צ'רלי פרקר .הגיבור שלו
(עובד: אלטו. ג'ון קולטריין (פילדלפיה
הערה: (הנה הכתובת (של טריין בפילי
כששומעים את ההקלטה הזו .מהתקופה שלו בצי, הוא לא מנגן טוב
- ווינטון מרסליס -
.אי אפשר להאמין שזה קולטריין
,הנגינה הזו נערכה בהשראתו של ג'ון קולטריין תלמיד של בירד
.יש אנשים שפורחים מאוד מוקדם
.אצל קולטריין, זה לא היה המקרה
בן ראטליף מבקר מוסיקה
אני לא חושב שאפשר להקשיב ."לזה ולהגיד, "דברים מדהימים מצפים לו
וזה שהוא עבר מנגינה ,בדרך זו למה שהוא נהייה
.זה כל מה שצריך לדעת עליו
אחרי שנה בצי חזרתי .לפילדלפיה ועברתי לדרכים
,קיבלתי עבודה עם כל מיני להקות
גם אם לא הסכמתי ,עם העקרונות המוזיקליים שלהן
.בגלל שיכולתי ללמוד משהו בזמן שהרווחתי כסף
,הם היו, בהשוואה לבייסבול .כמו הליגה הנמוכה
.ואז הייתי עם דיזי גילספי מ-1949 ועד 1951
,רציתי למצוא את הדרך שלי .אבל לא הייתי מוכן
.היה לי עדיין הרבה מאוד ללמוד
עבור ג'ון קולטריין לנגן עם מישהו בעל שיעור קומה של דיזי
.זה היה כמו להתעורר לכל חגי המולד ביחד
.דיזי היה נפלא בכל המובנים שאפשר לדמיין
.חוש ההומור שלו היה מדהים
."כך הוא קיבל את השם "דיזי .אבל הוא היה גאון
אז דיז שמע משהו ,בנגינה של קולטריין שנשמע לו מבטיח
,משהו מלא אפשרויות .ושהבחור הזה צריך שיטפחו אותו
,כשהצטרפנו בסוף ללהקה של דיזי ,ג'ון היה מתאמן במלונות
,ותמיד היה מישהו שצעק
היי, תגיד לבחור הזה להפסיק עם כל הרעש הזה" "!כאן עם הקרן הזאת
...וקולטריין היה מפסיק להתאמן
'ג'ימי הית - - סקסופון
.ורק היה שם את האצבעות על הקרן לשעה
.והיה רק עושה תרגילי אצבעות
.מעולם לא ראיתי מישהו שעושה את זה
.הוא היה כזה... פשוט מתאמן כפייתי
- קאמאסי וושינגטון -
,הוא רצה להתאמן כל הזמן ,ואני הערכתי אותו כל כך
.זה מה שאני חייב לעשות
,כשאתה מתחיל לעשות את זה .אתה מתחבר ממש לכלי
,ואני מבין למה הוא עשה את זה
בגלל שאתה מגיע לרמת חיבור עמוקה יותר
.כשאתה מבלה כל כך הרבה זמן
.הכלי מתחיל להרגיש קצת כמו הרחבה של עצמך
.הקרן הייתה איתו תמיד .הוא היה מנגן כל היום
,וכשהוא היה עובד במהלך ההפסקה
.הוא היה בשירותי הגברים מנגן בקרן שלו
בני גולסון - - חבר
?כלומר, זה היה תרגול ספרטני. אתה מבין
.לא כולם היו ככה. אני לא הייתי ככה
אבל זה היה כאילו הוא מנסה .לנצח את עצמו
לדיזי היה חוק נוקשה מאוד ,בקשר לשימוש בסמים
,ובדצמבר של שנת 1950
'הוא תפס את קולטריין וג'ימי הית .מזריקים סמים
,היינו מתמסטלים למטה במרתף
.ודיזי בא למטה בהפסקה ותפס אותנו, אתה יודע
.והוא פיטר אותנו
,אבל טריין התחנן עד שהתקבל בחזרה .ואני לא
,קולטריין התחנן .לא, בבקשה, אני לא אעשה את זה שוב"
תן לי להישאר. אני אוהב לנגן ...איתך", וכן הלאה וכן הלאה
,וזה עבד. דיזי הניח לו להישאר .אבל זה נמשך רק עוד כמה חודשים
.באפריל של שנת 1951, קולטריין היה שוב בחוץ
נשארתי אלמוני במשך זמן רב
,מכיון ששמחתי לנגן מה שציפו ממני
.בלי לנסות להוסיף דבר
,כל הזמן הזה, מבחינה מוזיקלית
.התקדמתי מעט מאוד בדרך שבה שרציתי
לא הגעתי לנקודה .שבה יכולתי לנקוט בצעדים פעילים לבדי
למעשה, אני לא חושב שהגעתי לנקודה הזו .עד אחרי שהצטרפתי למיילס
מיילס היה זה שגרם לי לרצות להיות .מוזיקאי טוב יותר
בשנת 1955 הצטרפתי למיילס באופן קבוע
.ועבדתי איתו עד אמצע שנת 1957
.למה הוא בחר בי, אני לא יודע
אולי הוא ראה משהו בנגינה שלי .שהוא קיווה שיגדל
,היה לי את הרצון הזה, שאני חושב שלכולנו יש
,להיות מקורי ככל שיכולתי
אבל היו כל כך הרבה מסקנות מוסיקליות ,שלא הגעתי אליהן
.שהרגשתי לא מתאים
,באביב של שנת 1957 מיילס דייוויס מגיע לנקודת שבירה
.עם ג'ון קולטריין בלהקה שלו
השימוש בסמים של ג'ון קולטריין .מפריע למוזיקה שלו
.בשביל מיילס, אין שום דרך להתגבר על זה
כשמיילס פיטר אותו ,זה היה באמת ההלם של חייו
ולא הייתה שום הופעה .כמו הופעה של מיילס דייוויס
,זה היה השיא, זה היה דבר אחד
ודבר שני, זה שהוא די סמך על ההופעה הזאת
מבחינת ביטחון ויציבות ובניית בית .וחיי הנישואין שלו
ג'ון קולטריין לא היה המוזיקאי הגדול .היחיד שהיו לו בעיות סמים
,זה הרג את צ'רלי פרקר בגיל צעיר .ורבים אחרים נפגעו
,כשהוא הביט לתהום
הוא החליט שהוא לא יכול להישאר .במקום בו הוא היה
או שהוא ייפול וימות .או שהוא יעלה ויהיה עוד יותר גדול
ביתו של ג'ון קולטריין - - רחוב 33 צפון 1511, פילדלפיה, פנסילבניה
",הוא הפסיק את הסמים "מעכשיו לעכשיו
,כלומר הוא לא הלך למוסד לגמילה
.לא הייתה לו שום תמיכה רפואית
במשך היום, הוא פשוט נשאר בבית .עם הדלת סגורה
,רק פעם אחת זה היה לי קשה
...וזה היה כשהוא התחיל להיגמל
.ויכולתי לשמוע אותו
ראיתי את אימא לוקחת אותו לשירותים
.בגלל שהוא תמיד הקיא
.הוא נגמל מעכשיו לעכשיו
,לילה אחד זה היה באמת, ממש רע ...ואני באמת פחדתי
- אנטוניה אנדרוס -
,ואני זוכרת שהתפללתי ...אמרתי לעצמי בבקשה אלוהים, אל
.אל תיקח את אבא שלי
.ובכל לילה הוא נראה פחות חולה
...והיינו מודים לאלוהים, אתה יודע, שהוא
קרלוס סנטנה - - מוזיקאי
...שאפשר לג'ון קולטריין לעבור
.את שערי הגיהינום
,הוא פשוט החליט לעשות את זה
.ועל ידי כוח רצון ואמונה, הוא עשה זאת
,הוא התנקה מסמים וכאשר הוא היה נקי
רג'י וורקמן - - באסיסט
.דברים התחילו להתפתח
במהלך שנת 1957, אני חוויתי
בחסד האלוהים התעוררות רוחנית
אשר הובילה אותי לחיים עשירים, מלאים .ופרודוקטיביים יותר
באותו זמן, בהכרת תודה, ביקשתי בענווה
לקבל את האמצעים ואת הזכות .להסב לאחרים אושר דרך המוזיקה
ג'ון קולטריין חזר לניו יורק ...אחרי שהוא נגמל מסמים
אשלי קאהן - - ביוגרף
.והוא מתנהג ממש כמו בנאדם בעל משימה
אחרי שהוא נגמל ולא השתמש .בסמים, רמת האנרגיה שלו עלתה ברמה
.הוא חייך יותר
.אתה יודע, הבעיה הזאת ירדה לו מהגב
.כן. אני חושבת שהוא היה מאושר באמת
,כשהפסקתי לשתות ואת כל הדברים האחרים
.זה עזר לי בכל מיני דרכים
?הייתי מסוגל לנגן טוב יותר מיד, אתה יודע
.יכולתי לנגן טוב יותר ולחשוב טוב יותר
.הכול
באופן משמעותי מאוד, זו גם תקופת הזמן שבה הוא התחיל לנגן
עם ת'לוניוס מונק באופן לא רשמי .ואחר כך הצטרף ללהקה שלו ביולי 1957
אם תגיד את שמו של ת'לוניוס מונק ...לכל מוזיקאי
"...אני אגיד למיילס, "ת'לוניוס מונק
.",הוא יאמר, "הו, מונק,". דיזי, "הו, מונק
.ראשית, המוזיקליות שלו הייתה עילאית
,רק הידע שלו, היכולת שלו לנגן
...התחכום ההרמוני שלו, המבנה של שיריו
.וקולטריין למד ממונק
,טריין היה בא בבוקר .והם היו מתאמנים כל היום
,אתה יודע, כשאתה נמצא בבית של מונק
...והוא עובר על איזה משהו
הגאון הזה שנותן מהזמן שלו כדי ...לטפח את הגאוניות שלך
,אחרי שהוא עבד עם ת'לוניוס מונק .קולטריין נעמד על רגליו לגמרי
,עכשיו יש לו ביטחון
ובשנת 1957 הוא מקליט .את האלבום הראשון שלו כמנהיג
- קולטריין/פרסטיג' 7105 -
."על הכריכה כתוב "קולטריין
אתה יודע, ברגע שאתה מוכר ,רק בשם המשפחה שלך
,אתה יודע שאתה כבר גדול, ואז כתוב בפינה
,החדש", באותיות גדולות" ."כוכב הסקסופון טנור"
- לואיס פורטר -
וגם זה שהייתה לו הזדמנות
.לעשות מוזיקה מקורית משלו
.המוזיקה שלו נשמעה שונה .זה היה כאילו יש בו דם חדש
בן רטליף מבקר מוסיקה, הניו יורק טיימס
.הנגינה שלו, היה דם חדש בנגינה שלו
.היה מין סוג מסוים של פזיזות כמעט
הוא דחף קדימה, כך שאולי הוא אפילו לא יודע
.לקראת מה הוא דוחף קדימה
,אחרי שנות העשרה המאוחרות שלי ,פקפקתי בהרבה דברים שמצאתי בדת
.אבל לא עשיתי משהו עם זה
.הייתי עסוק מדי בעניינים אחרים
לאחרונה התחלתי להסתכל על מה אנשים חושבים
,כשראיתי שיש כל כך הרבה דתות
,ושיש התנגדות מסוימת כלפי האחר, וכן הלאה
.זה דפק לי את הראש
פשוט לא יכולתי להאמין ,שבחור אחד יכול להיות צודק
.בגלל שאם הוא צודק, מישהו אחר חייב לטעות
,שלושתנו, לא הלכנו לכנסייה בכל יום ראשון
,אבל ידעתי שהוריי האמינו באלוהים
.הייתה להם אמונה חזקה באלוהים
.היו לנו כתבי קודש, היה לנו את הקוראן
,אבא שלי הסתכל על דתות מזרחיות אחרות ...בודהיזם, שינטו
,הוא מעולם לא אמר במפורש ",אני נוצרי" או "אני מוסלמי"
.או אני הינדי או בודהיסט
,אני חושב שהוא למד את כל הדתות האלה
.והוא הבין שיש משהו נעלה מזה
יש משהו שכל הדתות האלה .אומרות שהוא בעצם אוניברסלי
,"אני מתאר את זה בתור "התמונה הקטנה ,שהוא העולם שלנו
- סוני רולינס -
."ו"התמונה הגדולה
."ג'ון היה בעניין של "התמונה הגדולה
.ג'ון היה מאוד שמימי. שמימי פירושו רוחני
,הייתה לו הבנה עמוקה
תחושה עמוקה .לעולמות גבוהים יותר מאשר העולם הזה
קולטריין היה בהחלט מישהו ,שהייתה לו השראה ממושג האינסוף
ודמיין איך מדע ומוזיקה ומתמטיקה ,כולם עובדים ביחד
,ושהייתה מעין אמת אוניברסלית
ולכן עבור קולטריין לקבל השראה ,מאלברט איינשטיין, שהוא הוגה דעות עמוק
,לא רק על נסיעה בחלל וזמן ואנרגיה
...אלא על השאלה הגדולה ביותר
,למה אנחנו כאן? מה אנחנו אמורים לעשות
?ולאן אנחנו אמורים לקחת את עצמנו
.קולטריין היה בהחלט על אותה הדרך
.בסוף 1957, קולטריין חזר ללהקה של מיילס
,ההבדל, עם זאת, בסיבוב השני עם מיילס
זה שעכשיו לקולטריין הייתה .תחושה של מי הוא היה
- (אז מה" סוג של כחול (1959" -
אחת הסיבות לכך שלהיות עם מיילס ,היה כל-כך פרודוקטיבי עבור קולטריין
.הייתה שמיילס נתן לו הרבה מרחב
,מיילס נתן לו לנגן סולו ארוך .והוא באמת לא ניסה לערוך את קולטריין
,הוא לא אמר, "כשאתה מנגן איתי
."אתה חייב לנגן סולואים קצרים יותר ממני
.כמעט תמיד הוא ניגן סולואים ארוכים יותר
יש סיפור מפורסם על מיילס ,שהתבדח עם קולטריין ואמר
"?למה אתה מנגן כל כך הרבה"
,וקולטריין אמר ".ובכן, אני לא מוצא מקום טוב לעצור"
ומיילס אומר, "אתה יכול ".פשוט להוציא את הקרן מהפה
.מיילס הוא בחור מוזר
הוא לא מדבר הרבה .ולעתים נדירות הוא מדבר על המוזיקה שלו
תמיד יש לך רושם שהוא במצב רוח רע
,ושהוא לא מעוניין בכך
.או מושפע ממה שאנשים אחרים עושים
קשה מאוד במצב כזה ,לדעת בדיוק מה אתה צריך לעשות
.ואולי בגלל זה התחלתי לעשות מה שאני רציתי
.מתחילים
.חכה- .בסדר-
.קולטריין ואני ננגן אחד, אתה יודע, ביחד
?אתה מבין? אתה שומע אותי
.כן .קדימה-
סוג של כחול" היה אחד התקליטים" .הגדולים שהוקלטו אי פעם
.יש לו פשוט הרגשה נהדרת
...אתה אף פעם לא מתעייף מהאלבום הזה
ג'ון דנסמור - - הדלתות
.והוא חוצה את כל הגבולות .אנשים שלא מבינים ג'אז מבינים את זה
סוג של כחול" הוא המפתח להבין"
.לאן יפנה ג'ון קולטריין בשנות ה-60
זה באמת הפיוז .לפיצוץ של קולטריין מאוחר יותר
.זה מאוד מעניין
ישנה הפגישה הראשונה .עבור "סוג של כחול" בתחילת 1959
,קצת יותר מאוחר, כחודש וחצי .נערכת הפגישה השנייה
,בין לבין ."ג'ון קולטריין עושה את "צעדים ענקיים
ג'ון קולטריין - - צעדים ענקיים
.זה היה חסר תקדים
זה היה משהו שהכריח את כולנו
.להטיל ספק במה ששמענו וחשבנו שהיה חדשני
"כל מנגינה בתקליט "צעדים ענקיים .הולחנה על ידי קולטריין
,אז האלבום הזה היה ענק בשבילו
כי זה הראה משהו ,שאני לא חושב שאנשים ידעו עדיין
שהוא היה מלחין מבריק .כמו שהוא היה סקסופוניסט
,הכתיבה הייתה תמיד דבר משני בשבילי ,אבל אני מוצא שלאחרונה
.אני מבלה יותר ויותר זמן בכתיבה
,אני מנסה לכוון את עצמי, להסתכל לתוך עצמי
,ולטבע ולצלילים אחרים במוזיקה
.ולפרש דברים שאני מרגיש שם
אז בשביל קולטריין, הלהקה של מיילס הייתה ,סביבה נהדרת לגדול בה
והוא גדל כל כך .שהוא נהיה גדול מדי בשביל הלהקה
.אני מתכוון שהוא גדל מעבר לה .הוא כבר לא היה יכול היה להתקיים בה
ויין שורטר - - סקסופוניסט/חבר
הוא ממש אמר לי .שהוא יעזוב את מיילס דייוויס
,הוא אמר, "אני עוזב את מיילס
כי מה שאני מנגן עם הלהקה הזו ".לא נשמע נכון, נשמע לא בסדר
זה כאילו הוא הסיר חליפת בגדים .שהוא כבר לא הולך ללבוש
,ומהרגע שהתחלנו בסלון שלי
.לא ידענו דבר ממה שיקרה
,זה פשוט קרה כשזה קרה
,אבל כאשר זה קרה ,אמרתי שכך זה היה צריך לקרות
.מכיון שהוא באמת היה מוכן .הוא ידע בדיוק מה הוא רוצה
.כן, זה צריך לקרות
ג'ון קולטריין ,הוא אחד היוצרים האהובים עליי
כי הוא היה מלא בנשמה
בסיפורים שסופרו על ידי המוזיקה שלו ,אפילו ללא מילים
.סיפורים מהחוויות
אנחנו יודעים שמישהו עלה וירד .ואז חזר שוב למעלה
קומון - - אמן היפ-הופ/שחקן
,אנחנו חוגגים אותם ומתייחסים אליהם .כי לכולנו יש עליות ומורדות
יש אנשים שמנגנים ג'אז, יש אנשים ...שמנגנים רגאיי, יש אנשים שמנגנים בלוז
.הוא ניגן חיים
- קרלוס סנטנה -
נאימה - - (צעדים ענקיים (1960
.אתה לא יכול לתאר מוזיקה במילים
אנחנו יכולים לומר, "כן, הבחור הזה עושה ,המון דברים טכניים
וואו, כשאנחנו מנתחים .את זה וואו, תסתכל על זה
".תסתכל על השינויים האלה וההרמוניות האלה
.אבל זה לא העניין. צריך לשמוע את זה
,הצליל שלו גורם לאנשים לבכות
?למה אני בוכה? מה קורה לי
הגוף שלך עושה משהו .שהמוח שלך לא רוצה לעשות
.הצליל שלו מדהים
...הוא נע דרך הרגשות השונים שיש לאנשים
,בדרך שרק מעטים יכולים לעשות
...וכפי שאמרתי, הוא עשה את זה
,חלקית מהרוח הפנימית שלו
.אבל הוא גם היה מבריק מבחינה אינטלקטואלית ,כלומר, הוא כתב מוזיקה מבריקה
והוא יכל לקחת משהו רגיל ולנגן אותו בצורה מסוימת
שגרם לך לחשוב .שאתה שומע את זה בפעם הראשונה
,בתוך שנה מעזיבתו את מיילס דייוויס לתמיד
היה לג'ון קולטריין להיט מדהים ברדיו
.'עם המנגינה הזאת מ'צלילי המוזיקה
...אז הנה המנגינה הזו... מברודוויי
.והוא פשוט הפך אותה לדבר המדהים הזה
הדברים האהובים עליי' היה תקליט' שניגנתי לחברים שלי
.כי חשבתי שהם יאהבו את זה
הסיבה שהמוזיקה נוגעת בכולם ,זה בגלל שזו הייתה כוונתו של קולטריין
והוא שם הרבה מהמוזיקה של כולם ?במוזיקה הזאת. אתה יודע
והסקסופון-סופרן הזה, הסוג הזה של צליל מהאף
.מאוד פופולרי בכל רחבי העולם
.קולטריין עבד על זה כל חייו
,איך אוכל לחבר בין אנשים
ואיך אוכל לחבר את התרבויות האלה ?ואיך אני יכול לחבר את המוזיקה הזאת יחדיו
.ומה שאפשר לו לקרב אותם הייתה תודעה רוחנית
הוא יוצר גישה חדשה זו, צליל חדש
,שהרבה אנשים אפילו לא מצפים לשמוע מג'אז
.צליל מזרחי, אם תרצו, צליל הרבה יותר רוחני
זה כל כך רענן, ועם זאת .באותו הזמן פופולרי בצורה נפלאה
.אני חייב להמשיך לעשות ניסויים
.אני מרגיש שאני רק מתחיל
.יש לי בידי רק חלק ממה שאני מחפש, לא הכול
הוילאג' גייט
,אני אוהב מוזיקה מזרחית, אפריקנית, ספרדית .מוזיקה מסקוטלנד, מהודו או מסין
זה הצד האוניברסלי הזה של המוזיקה ,שמעניין ומושך אותי
.ולשם אני רוצה ללכת
אני חושב שלקולטריין הייתה דרך כזו לעשות משהו בלתי צפוי
.כשמסתכלים על מה שהיה לפניו
,אז הוא יעשה משהו שיכשיל אותו
,כדי שהוא יוכל לגלות מה לעשות הלאה
ותחושת המאבק הזאת והחשיבה על הבעיה הבאה
דחפה אותו וגרמה לו להמשיך להיות טוב יותר וחזק יותר
.ויותר מעניין ומאתגר
.הוא מעולם לא היה מרוצה .הוא אדם שאינו יודע שובע
,אם הוא היה מגיע מכאן לשם .הוא רצה לנסוע לשם
.ואם הוא הגיע לשם, הוא רצה ללכת לשם
יש אינטנסיביות שמעולם לא שמעתי .לפניו או אחריו
.תמיד השוויתי את זה להסתכלות על השמש
לשמוע את ג'ון קולטריין זה כמו .האור הכי בהיר שאתה יכול לשמוע
.הטון שלו כל כך ייחודי. כל כך מפתיע
כלומר, לאף אחד לא היה הטון הזה .על הקרן באותה תקופה
.זה הפך לסטנדרט
.זאת לא המכונית, זה הנהג
אז הצליל שלו נשמע כאילו זה מגיע ,מאיזה חלק עמוק של עצמו
,למרות שאתה שומע אותו על כלים שונים
.אתה שומע אותו על פיות שונות .אתה יכול לראות אותו מנגן שונה
.ובכל זאת, זה לא משנה. זה בא מהנשמה הזאת
,סבו היה כומר מטיף
...ואני יכול לשמוע את זה
.אומרים שלפעמים יש יללה
אני שומע את הערכתו של קולטריין .למה שהייתה משימתו של סבו
האבולוציה של הלהקות של ג'ון קולטריין
עד שהוא מפתח את המכונה עכשיו ,"הרביעייה הקלאסית"
.היא ניסויים טיפוסיים לקולטריין
,הוא מנסה רעיונות חדשים .נגנים חדשים, דברים חדשים
,הוא עבר הרבה ניסיונות עם אנשים שונים
.ולבסוף הוא השיג את הלהקה שהוא רצה
.והוא היה מסוגל לעוף, כפי שרצה לעשות
- ג'ימי גריסון -
- אלווין ג'ונס -
- מקוי טינר -
- ג'ון קולטריין -
.אני בר מזל .אני עובד עם מוזיקאים טובים מאוד
.הם מאוד יצירתיים
.אני לא צריך להגיד לאף אחד מה לעשות .יש לנו אמון רב אחד בשני
.זה הכרחי
הם איתי ותמיד רוצים .שהלהקה תעבור לאזורים חדשים
.אנחנו לא מאמינים בעמידה במקום
,וזה שיש לנו את אלווין ...רמת האינטליגנציה והרצינות שהייתה לו
,וג'ימי, הלב שהיה לו .ומקוי היה הצעיר, הוא היה הילד
.הם מקוריים
,הם הנחו את המוזיקה בכיוון אחר
ונתנו לנו דרך אחרת לתפוס .את היקום דרך המוזיקה
.אנשים ששמעו אותם מנגנים, חייהם השתנו
- המאנהול של שלי -
.כשהייתי בן 17 הייתי חובב ג'אז
,הייתי מודע היטב לרוקנרול
אבל החשבתי את הג'אז .לצורת אמנות גבוהה יותר
שמעתי שקולטריין מגיע ,אל המאנהול של שלי בהוליווד
.ראיתי אותם, אני לא יודע, חמש או שש פעמים
.לא יאומן
,לא ידעתי שקולטריין יהיה סמל כזה
.אבל חשתי שאני עד לקסם
זה היה כאילו שקולטריין אמר ...משהו על הטנור או הסופרן שלו
...אלווין היה עונה לו
,ואז הכל היה משתלב יחד
.וזה היה משחרר
כלומר, הם עדיין היו חוזרים ,למנגינה ולשינויי התוים
.אבל הם היו הולכים על הקצה ככל שיכלו
.מאוד מעורר השראה
,השירותים של המאנהול היה מאחורי הבמה
.ליד חדר ההלבשה
.הייתי הולך הרבה לשירותים
,ולא ממש הייתי צריך ללכת .אבל הייתי ליד הגיבורים שלי, אתה יודע
ו... פעם אחת יצאתי מהשירותים
,וקולטריין פשוט עמד שם והסתכל עלי
.ואני נמנעתי מקשר עין ואז הוא הלך לבמה
.הייתה סביבו מין רוחניות שקטה
.כל האנשים סביבו התחלקו, כמו ים סוף
.ואז ממש מאחוריו עמד אלווין ג'ונס
.אלווין ג'ונס נתן לי את הידיים שלי, באמת
,העתקתי את הסגנון שלו לגמרי
.ואז מצאתי סגנון משלי
...אני חושב שזה נתן לי את האומץ אולי
,התפקיד של המתופף זה לשמור על הקצב
,אבל אז אם אתה יכול להיות אקספרסיבי
,לשוחח עם הזמר או הסולן
,אתה יכול לדחוף אותו .ואני הייתי עד לכך עם אלווין וקולטריין
.ודחפתי את ג'ים מוריסון בגלל החבר'ה האלה
הרביעייה הגדולה ביותר .בהיסטוריה של מוזיקת הג'אז
.פלאי
.היינו כמו אחים
מקוי טינר - - פסנתרן
,והיינו שם מסיבה מסוימת
?והסיבה הייתה ליצור מוזיקה יפה, אתה יודע
,אני משתמש במילה יפה .כי אני לא יכול לחשוב על מילה טובה יותר
.אבל זה... היינו מחויבים
.חשבנו שמה שאנחנו עושים, המתנה באה מאלוהים
"...לא שהתהלכנו ואמרנו "אני כזה, אני ככה
.זה בכלל לא היה אגו
.זו הסיבה שבגללה אתה פה
?מה הסיבה שלך להיות כאן
פטרול אלבמה - - הלב של דיקסי
- נחמד שאתה מבקר בבירמינגהם -
.בירמינגהם היא סמל של התנגדות קשה לשילוב
זו הייתה כנראה העיר הכי ,מופרדת בארצות הברית
והעוולות שנגרמו .לכושים הן המציאות הידועה לשמצה
,כמובן, מכיוון שגדלתי בדרום ,אני יודעת שהוא רצה שיהיה יותר טוב
.אבל הוא לא דיבר על כך
.אני חושב שהוא שם את זה במוזיקה שלו
פיצוץ בכנסייה - - ארבעה ילדים נהרגו, 17 פצועים
- השדרה השישית צפון -
.קולטריין דיבר על פוליטיקה במוזיקה שלו
זה היה רק כמה חודשים אחרי ,אותו פיצוץ איום של כנסייה
."והוא כתב יצירה בשם "אלבמה
ושם רואים את היצירתיות ,ואת העומק של קולטריין
,קינה יפה, צורחת מכאב
.שמתחתיה אהבה
,אני מתכוון, זו הייתה פשוט .יצירת אמנות, באמת
,הילדים הללו, תמימים ויפים
היו הקורבנות של אחד הפשעים המרושעים והטרגיים
.שנעשו אי פעם נגד האנושות
לזכרו של 15‏ בספטמבר, 1963
,קולטריין בעצמו אמר למקוי טיינר ,נגן הפסנתר שלו
שהוא יצר את המנגינה
.מתוך הנאום שמרטין לותר קינג נשא
והיום כשאני עומד מעל השרידים ,של הנערות היפות והיקרות האלה
...אני מנסח מחדש את מילותיו של שייקספיר
לילה טוב נסיכות מתוקות, לילה טוב
,לאלו המסמלות יום חדש
והלוואי שכנפי המלאכים
.ייקחו אתכן אל המנוחה הנצחית שלכן
מרטין לותר קינג, ג'ון קולטריין .הולכים יד ביד
.יד ביד. למה? כי הם לוחמי האהבה
הם מייצגים את הטוב ביותר, לא רק .שחורים, לא רק אמריקה
.הם מייצגים את הטוב ביותר של הרוח האנושית
לשיר הזה יש נשמה שמראה לך
קומון - כותב השירים זוכה פרס האקדמיה
,שהיה שם הרבה מאוד כאב
.אבל יש משהו בעל השראה בשיר הזה
,"כשאתה שומע את "אלבמה אתה מרגיש את כל המאבק הזה
...מאותם זמנים, ימי זכויות האזרח
- לא עוד בירמינגהם -
.אבל אפשר גם להרגיש את ההתקדמות
.ג'ון קולטריין הקדים את זמנו
,אני לא חושב שהמוזיקה שלו היא מדחום .היא תרמוסטט
,מדחום רק משקף את האקלים
.התרמוסטט מעצב את האקלים
,"אז כשמקשיבים ל"אלבמה זו לא רק האהבה העמוקה שלו
לארבע הנערות היקרות שנהרגו על ידי פחדנים לבנים
,בכנסייה הבפטיסטית שברחוב 16
זה לא רק העיצוב מחדש מבחינה מוזיקלית
של דפוסי נאום מסוימים .של מרטין לותר קינג ג'וניור
הוא מסתכל על אנשים שחורים .כל הדרך עד לקצה השורה
הוא כבר אומר לנו, "אתם תצטרכו ",אומץ, חזון, והכי חשוב
".אהבה במרכז של כל זה
,כאנשים שחורים, עברנו הרבה במדינה הזו ,ואנחנו נשארים מלאי תקווה
,"וזה מה שאני מרגיש ב"אלבמה
.את הכאב שעברנו, אבל את התקווה שיש לנו
זה היה בלילה כשפתאום ,הקולות הלכו וגברו, הלכו וגברו
.אמרתי "או-או, אלוהים
"?מה קורה
קשה לדעת בדיוק מה התרחש בחייו האישיים של ג'ון קולטריין
בתחילת שנות ה-60, אבל בהחלט יש ראיות לכך שהוא לא היה מאושר
.בנישואיו לנאימה
הם לא ידעו שאני יושבת ,מעבר לסיבוב של גרם המדרגות
.אבל יכולתי לשמוע הכול
,אף אחד מהוריי לא היה וכחן
,כך שכשהתפרץ הוויכוח הזה
,ידעתי שיש משהו באמת רע
.ו... זה היה היום שהוא עזב
.אבל הוא חזר ודיבר אתי
.הוא אמר שיש דברים שהוא לא יכול להסביר
.אני אוהב אותך מאוד, את הבת שלי" ."אני תמיד אדאג לך
.וזהו זה
,אמי, אליס מקלאוד, בזמנו
,ניגנה עם ויברפוניסט ששמו טרי גיבס
והם עשו הופעה כפולה עם הרביעייה של ג'ון קולטריין
.בבירדלנד המקורי ברחוב 52 בניו יורק
...הם הבחינו אחד בשני, וזה היה קצת כמו
."יש פה גברת צעירה ו... היא פסנתרנית"
ג'ון בהחלט נשאר באזור .כדי לשמוע אותה מנגנת והעריץ את זה
,משהו בצליל הטנור שלה תפסה את אוזנו
,ובשלב מסוים, בין ההפסקות של הלהקה
אבי התחיל ללכת בעקבות אימא שלי .סביב המועדון עם הקרן שלו
,אז הוא היה שר לה סרנדה ברחבי המועדון
,ואני מניח שבשלב זה .הם התחילו לשבת ולנהל שיחות
הם דיברו, היו להם הרבה דברים .במשותף כשדיברו
...אני רק זוכר את אמי אומרת שהוא מאוד
אורן קולטריין - - בן
,רק אדם נחמד מאוד, אדיב, אדם הגון מאוד
.והם הסתדרו מעולה
.היא התעניינה בנבל, והוא קנה לה נבל קונצרט
...יפה, צבוע בזהב, כמו
.כמו שיש בתזמורת
,אני חושבת שזו אהבת אמת .כאשר מישהו קונה לך נבל
,שניהם אנשים עדינים .אני חושבת שהיקום חיבר אותם בצורה מושלמת
,ג'ון קולטריין נהג להשאיר פתקים קטנים
שירים קטנים להביע .את אהבתו לאליס ברחבי הבית
...הוא היה הולך להופיע היא הייתה חוזרת הביתה
.והייתה מוצאת את המסרים הקטנים האלה
ואני לא חושב שהרומנטיקה .אי פעם עזבה את היחסים של ג'ון ואליס
,הוא היה נשוי בעבר, ומסיבה כלשהי
.לא היו לו ילדים עם נאימה
.ברור שכשהוא פגש את אמי, הם לא בזבזו זמן
.בפרק זמן קצר מאוד, נולדו להם שלושה בנים
.הוא היה ילד יחיד וגם אביו היה ילד יחיד
אז אני חושב שאולי זה היה משהו ,שהוא רצה לעשות בחייו
.להיות אבא לילדים .ואני חושב שזה גרם לו אושר רב
,ג'ון קולטריין פינה לעצמו זמן מה
והוא הסתגר בחדר מעל המוסך בביתו שבדיקס הילס, בלונג איילנד
.כדי להלחין את מה שהוא החשיב לסוויטה
.הוא לא יודע מה יקרה
...יש לו כמה מלודיות רופפות, כמה רעיונות
גברת קולטריין מספרת שהוא היה יורד למטה
,וחוטף קצת אוכל מדי פעם
.ואז נעלם ליום שלם
.זה מיד אחרי שג'ון ג'וניור נולד
.אז יש לה בת ארבע ותינוק, ובעל נעלם
.והיא אמרה, "הוא היה למעלה ."זה היה כאילו שהוא היה שם במשך שבועיים
,והיא תמיד ספרה לנו את הסיפורים האלה בשמחה
,שמה שהוא עשה היה משמעותי וחשוב
והיא הבינה זאת, כאילו הוא היה בשליחות
.והיא הייתה שם כדי לתמוך במשימה הזו
,מספר ימים לאחר מכן הוא ירד במדרגות
,וכפי שניסחה זאת גברת קולטריין .זה היה כמו משה שירד מההר
,ובפעם הראשונה האדם שבאמת חשב וחשב על מוזיקה
,נראה מרוצה מאוד מהפרויקט שלו
,והוא אמר לגברת קולטריין
".זו הפעם הראשונה שיש לי הכל מוכן"
.השלמתי את הפרויקט על הנייר
".אני יודע בדיוק מה אני הולך לעשות באולפן
.השבח לאלוהים
,האלבום הזה הוא מתנה צנועה לאל
".בניסיון לומר, "תודה לך, אלוהים
,דרך העבודה שלנו ,באמצעות הלב שלנו והלשונות שלנו
הלוואי שיעזור ויחזק .את כל בני האדם בכל מעשה טוב
...זה הביטוי האישי של
ענק מוזיקלי שרוצה להעביר מסר מסוים לעולם
.לאור הקשר האישי שלו עם אלוהים
"חלק 1 - הכרה" - - (אהבה עילאית (1965
אהבה עילאית", זה משהו שאני חושב" שכל מוזיקאי גדול שואף אליו, וזה
,למצוא את הרגע האחד, או השיר האחד או ההקלטה האחת, האלבום האחד
,שבאמת מתמצת את כל מה שהם
.את המסר שלהם
,"העניין ב"אהבה עילאית .זה שכל המיסטיקה של קולטריין נמצאת בו
מכלול תודעתו
.מביע את עצמו באופן מלא ביותר בתקליט הזה
.אני אפילו לא חושב שהוא ידע מדוע
,לפעמים בחייהם של אמנים או של אנשים שמחפשים ומתאמנים
,ולומדים ועובדים על דברים ...הם מוצאים דברים וזה, זה בפנים
.ו... זה היה שם בפנים
.היצירה השנייה שם היא זו שנוגעת בי
'ג'ימי הית - - סקסופוניסט, ניגן עם קולטריין
"חלק 2 - החלטה" - - (אהבה עילאית (1965
.זו היצירה שנוגעת בי, המנגינה הזאת
?לאן היא לוקחת אותך
,היא לוקחת אותי לשמיים .שם אני רוצה להיות כשאעזוב את המקום הזה
?זהו זה, לא
והחוצפה שמישהו בהחלט ידבר עם השמיים
,באמצעות להקת ג'אז
היצירה מראה את הייחודיות .של החזון של ג'ון קולטריין
אני חושב שאני שומע את האלבום הזה יותר .מכל אלבום אחר בחיי
,כשהמוזיקה של מישהו היא עד כדי כך מרוממת
,יש בזה משהו מלאכי
,יש משהו שפשוט נוגע בך, ברוח שלך
".שאתה אומר, "אני יודע שזה מגיע ממקום אחר
"...וחשבתי, "אלוהים. אתה יודע, הבחור הזה
...הראש שלו והלב שלו כל כך
הם נמצאים במקום .שכולם צריכים לשאוף להגיע אליו
,שלעולם לא נשכח שבשמש של חיינו
,דרך הסערה ואחרי הגשם
.הכל עם אלוהים, בכל הדרכים ולעד
.השבח לאלוהים
אשבורי - - הייט
זה היה 1967, ואני הייתי עם חבר שלי .שהיה נגן קונגה
.הוא בדיוק הגיע ללהקה
.שמו היה מרקוס מאלון הנפלא
."הוא לקח אותי לבית שלו ואמר "הנה, בן אדם
,והוא נתן לי ג'וינט .ואז שם את התקליט של ג'ון קולטריין
.הוא שם את זה בקול רם, אתה יודע .'אהבה עילאית'
...אני זוכר שזה היה כמו
...כמו מערבולת
...של חוויה חדשה לגמרי
,שונה מג'ימי הנדריקס, מאוטיס רדינג
שונה מבי.בי. קינג .או מטיטו פואנטה או אולטונג'י
...זה היה מערבולת של
.אפשרויות
.'אני שומע הרבה את 'אהבה עילאית
.ואני שומע אותו בכל מלון שאליו אני הולך
,ברגע שאני נכנס, אני מפעיל את המערכת
מדליק קצת קטורת, ואין לי ספק בכך
שהחדר הזה נקי .מרוחות שליליות, רוחות מזיקות
,לכן הוא כל כך חשוב
כי זה לא משנה באיזו דת .או אידיאולוגיה אתה מאמין
.קולו הוא קול האור וצליל האהבה
ואני שמח לספר לך שאני אסיר תודה
שהעיניים שלי, הלב והאוזניים שלי
.תמיד יהיה פתוחים לג'ון קולטריין
.ג'ון היה גאון
.בטהובן שורד. באך שורד
אני לא חושב שאנחנו צריכים לפחד .לשים את ג'ון לפחות ברמה שלהם
,כל מה שג'ון מנגן, כל מה שג'ון כותב
...הוא מעבר
.ללא ערעור, מעבר
קולטריין נתן ממד נוסף .למוזיקה האמריקנית במאה ה-20
המוזיקה שלו הייתה מושרשת עמוק ,בחוויה האפרו-אמריקאית
,ובחוויה האמריקאית. ועם קולטריין
.בגלל לימודיו ורצינותו, בחוויה האנושית
,מוזיקה זו מחוברת להרבה דברים
,וזה קשור לעבר ולעתיד
,וזה קשור אליך, אתה יודע, כמעט כל בנאדם
.בגלל האנושיות שלה
.אני עצמי לא מזהה את המילה ג'אז ,כלומר, אנחנו נמכרים תחת השם הזה
.אבל בשבילי, המילה הזו לא קיימת
.אני פשוט מרגיש שאני מנגן את ג'ון קולטריין
,אני חושב שהדבר העיקרי שמוזיקאי ירצה לעשות
זה לתת למאזין תמונה של הדברים הנפלאים הרבים שהוא מכיר
.וחש ביקום
.זה מה שמוזיקה היא בשבילי
זוהי רק דרך אחרת לומר זה יקום גדול ויפה שאנו חיים בו
,שניתן לנו
.והנה דוגמה של כמה הוא מפואר וגדול
ג'ון קולטריין, היה קשור כלפי חוץ .למקום שבו ניגן
הוא יכול להיכנס לחללית שלו ...באופן מטאפורי
והיא יכלה לקחת אותו .לכל מקום שאליו רצה ללכת
.כך הוא היה
אחד הפרקים המדהימים ביותר ,בחייו של ג'ון קולטריין היא שנת 1965
כי הוא הגיע לרמת הצלחה .שכללה מועמדויות לגראמי
,הוא נכנס להיכל התהילה של הדאון ביט
אחד ממוזיקאי הג'אז הראשונים החיים .שקיבלו את הכבוד הזה
.'יש לו אלבום רב מכר מדהים, 'אהבה עילאית
ישנה מודעות שמתחילה .להיכנס לאיטה לכל רמות הערצת המוזיקה
,והוא מתחיל לפרק זאת
כי עכשיו הוא הולך לנסות .רעיונות מוזיקליים חדשים
,רעיונות מוזיקליים שאינם פופולריים
,רעיונות מוזיקליים שהם אתגר לרוב האוזניים
רעיונות מוזיקליים שלמעשה יפרקו .את הרביעייה הקלאסית שלו
,בסוף שנת 1965 הוא יאבד את אלווין ג'ונס ומקוי טיינר
.בגלל הדרך החדשה הזו שלאורכה הוא הולך
והוא יחליף אותם
,במתופף צעיר מאוד בשם ראשיד עלי מפילדלפיה
,ואשתו אליס קולטריין על הפסנתר
והוא ירחיב את הלהקה
.ויביא קרן שנייה עם נגן בשם פרעה סנדרס
וזה העניין, ג'ון קולטריין יצא מהביבופ
...לחמישיית מיילס דייוויס, מודרני, מגניב
.לרביעייה שלו
,הוא עשה את כל המעבר ...כדי שיוכל לנגן את הדברים הסטנדרטים
.זו הייתה זכותו לצאת רחוק עד כמה שרצה
הצליל של ג'ון קולטריין .מסדר מחדש את המבנה המולקולרי
"?אנשים אמרו "מה
- פסטיבל ניופורט -
היו שאמרו שהוא לוקח את הג'אז ,לכיוון הלא נכון
.וזה היה, כמובן, שקר
,הוא לקח אותו קדימה
,והסיבה שלא היו מודעים לכך .היא שמעולם לא שמעו את זה קודם
קולטריין בהחלט היה ,אחד המדענים של הסקסופון
מישהו שהיה דוחף .את הכלי עד קצה גבול היכולת שלו
דומה קצת למה שג'ימי הנדריקס יעשה יותר .מאוחר עם הגיטרה החשמלית
.לא אכפת לי מה אמרו המבקרים
.אם אתה אוהב את זה, אתה אוהב את זה .אם לא, אתה לא
ייתכן והוא ניסה להגיע למשהו אחר מבחינה רוחנית
.שאותו הם לא מבינים
הוא היה מספיק נועז שהיה לו האומץ .לעולם לא להטיל ספק בעצמו
מה שהטריד אותו יותר היה
שהוא היה חייב להיות אותנטי .עד כמה שהוא יכל להיות
היית רוצה שהוא ילך על קצות אצבעותיו ?למקום שאליו הוא ניסה להגיע
.ג'ון קולטריין הוא... רשע
.אתה יודע, אני לא מבין את זה .אני פתוח לזה. אני מנסה לקבל את זה
.אני מנסה ללכת אחריו
אני פשוט מתקדם על יסוד ההנחה שאני לא מספיק מוכן כדי להבין לחלוטין
.את כל היצירתיות שמתרחשת שם
,אם זה קולטריין, כבר יש לי אמון מסוים
אבל זה לא סוג של מוזיקה שהייתי .פשוט יושב ומקשיב לה כל הזמן
,אני ממש צריך להתרכז .ועדיין אני לא מבין מה קורה
,קולטריין חשב שזה היה מטהר ומרומם
.אבל זה לא מה שהאנשים שמעו. הם שמעו צווחה
,מאוחר יותר, כשראיתי אותו מנגן
הייתי אומר שחצי הקהל עזב .לפני שההופעה נגמרה
,הם פשוט לא הבינו
,הם היו עדים למשהו שהקדים את זמנו
,משהו רוחני, אבל מטהר ופרוע
.ואני פשוט אכלתי את זה
.הוא היה יכול ללכת למאדים. אני איתו
אין לי שום חשש שהמוזיקה שלי ."היא יותר מדי "בחוץ
,המטרות שלי נשארות אותו דבר
,וזה לרומם את רוחם של האנשים עד כמה שאוכל
לעורר בהם השראה להבין עוד ועוד
,את היכולות שלהם לחיות חיים משמעותיים
.כי בהחלט יש משמעות לחיים
- נגסאקי -
- אושארו פוקושימה -
.הייתי תלמיד שנה ראשונה בתיכון כשזה קרה
,הפיצוץ אירע בשעה 11:02 בדיוק
.חמישים מטר למעלה באוויר
ראיתי את הברק והבטתי למרכז ,האור המשתלט הזה
,ובאותה עת, כוח חזק היכה אותי
.הרים את גופי והעיף אותי לצד השני של החדר
.האדמה רעדה
.החום היה עז
.רוב העיר נגסאקי נעלמה
,אולי 75,000 אנשים נהרגו מייד
ועוד 75,000 נפצעו ונחשפו לקרינה מסיבית
.ולעתיד לא בטוח
מסיבת עיתונאים - - טוקיו, יפן 1966
.אני לא אוהב מלחמה. נקודה
.לכן, מבחינתי, זה צריך להיפסק
זה היה ב-14 ביולי, 1966 כשהלכתי לאסוף את
ג'ון קולטריין ואת המוזיקאים שלו .מתחנת הרכבת
.כולם יצאו החוצה חוץ מקולטריין
חיפשתי אותו בכל מקום
ומצאתי אותו בקרון .של הרכבת המהירה מנגן בחליל
.הייתי כל כך מופתע
.ואז הוא הסתכל עלי וחייך
"?שאלתי אותו שאלה, "למה ניגנת בחליל
.הוא אמר שהוא חיפש את הצליל של נגסאקי
.התרגשתי מאוד מכך
שאלתי אותו אם הוא רוצה ללכת .ישר למלון שלו, והוא אמר שלא
הוא אמר שהוא רוצה ללכת .למוקד הפיצוץ של הפצצה האטומית
.בשבילי, המקום הזה קדוש
.זה כמו אתר קבורה
,הוא לקח זר פרחים והניח אותו לפני העמוד
.ואז הוא קם והתפלל
.הוא התפלל והסתכל לשמים
הוא המשיך לבהות מעל העמוד
.במשך זמן ממושך
,שאלתי אותו למה
והוא ענה שהוא מדמיין ,את הקולות, את המטוס, את הפצצה
.את הסבל של העם היפני
,אני חושב שקולטריין למד על כל הדברים האלה
ומסיבה זו הוא בחר .לבוא לנגסקי בסיור היפני שלו
,שמי יאסוהירו פוג'יאוקה
אבל אני ידוע בשם פוג'י .כיוון שזה שם ארוך מאוד וקשה עבור זרים
.אז, כולם קוראים לי פוג'י, כמו הר פוג'י
.אני עיתונאי, מרצה, איש עסקים ושף
.גם כתבתי ארבעה ספרים על ג'ון קולטריין
.אני מודה בזה .אני אובססיבי לגבי ג'ון קולטריין
אני האספן מספר אחד .של מזכרות של ג'ון קולטריין
הייתי בתיכון כששמעתי .את ג'ון קולטריין ברדיו
.המוזיקה הזאת הדהימה אותי
דיסקלאנד - - ג'ארו
,למחרת, מיהרתי לחנות התקליטים .הקטנה ביותר בעולם
.יותר מ-40 שנה אחרי, אני עדיין הולך לשם
באותו יום, קניתי את התקליט הראשון שלי .של ג'ון קולטריין
.זה האלבום
.זה ה"אולה" של ג'ון קולטריין
,אז בתוך אולי חמש, שש, שבע שנים
.הפכתי לאספן מוחלט של ג'ון קולטריין
,ואז החלטתי לנסוע ברחבי העולם
אז עכשיו, כמעט ארבעה חודשים בשנה ,או חמישה חודשים בשנה, אני בחו"ל
.עדיין רודף אחרי טריין
,יש לי תשוקה מיוחדת לצילומים ,פוסטרים, ספרים וקלטות
.כל דבר של ג'ון קולטריין שתופס לי את העין
,האוסף שלי כל כך גדול
שהייתי צריך לבנות בית לג'ון קולטריין .באוסקה כדי לאחסן את הכל
אני רוצה להאזין למוסיקה .של ג'ון קולטריין כל יום
.כל יום וכל ערב, כל לילה, בכל רגע
להיות מוקף במוזיקה של קולטריין ובצילומים
.ובמזכרות עושה אותי מאושר
,כשג'ון קולטריין הגיע ליפן
.זו לא הייתה טיסה קלה מאמריקה בימים ההם
.לוח הזמנים שלו היה מאוד לחוץ
שש עשרה הופעות ב-17 ימים .בערים שונות בכל רחבי המדינה
,הוא נתן את חייו לאנשי יפן
.כל כך הרבה אנרגיה
.זה היה הסיור האחרון שלו
- חמישיית ג'ון קולטריין -
הקונצרט של קולטריין בנגסאקי .היה משהו מיוחד
.הייתי הקריין באותו הלילה
."השיר השני היה "שלום על כדור הארץ
.הוא בטח רצה לבצע את זה כאן בנגסאקי
כל אולם הקונצרטים .היה מוקסם לגמרי מקולטריין
.זו הייתה אווירה מדהימה
מדוע ג'ון קולטריין כל כך מיוחד עבורי
,הוא הגיע ליפן ."הוא ניגן את "שלום על כדור הארץ
באותו זמן, עדיין סבלנו בגלל .הפצצה הגרעינית
...אנשים רבים עדיין סובלים .וקולטריין היה נחמד מאוד והוא ניגן בשבילנו
"קולטריין הלחין את השיר "שלום על כדור הארץ
כמעט כמו רקוויאם ,למען קורבנות הפצצה הגרעינית
.וגם בגלל משאלתו להפסיק את כל המלחמות
...זה גרם לי כזה
...אני לא יודע איך לומר
.יותר... אני לא יכול להגיד מספיק
.אין לי מילים
...התשוקה שלו הייתה שלום ואהבה
.עבור היקום
אתה יודע, בפעם האחרונה שדיברתי ...עם ג'ון בטלפון
...קולו נשמע
...הוא נשמע
היו סימנים בסוף 1966 ובתחילת 1967
.שקולטריין לא הרגיש כל כך טוב
אחר-כך אנשי הלהקה שלו אמרו .שהוא היה מחזיק את צדו כאילו היו לו כאבים
.ואכן, מאוחר יותר אובחן אצלו סרטן הכבד
,בהתחלה, אחרי שקולטריין מת .אני חושב שזה היה רק הלם
,כלומר הוא היה רק בן 40 .והוא לא היה חולה הרבה זמן
אמי דיברה על מותו של ג'ון .בדרך כזו, ש... הדהימה אותי
...היא אמרה
.זה היה יפה
.זה היה חם, והנשימה נלקחה ממנו
.הוא לא סבל משום כאב
.היא אמרה ממש... זה היה רגע המעבר
.היא השתמשה במילה יפה
.ככה היא גילתה לי את מותו
,כל הדברים שעשינו יחד עברו בראשי
.והלכתי לדירה שלי, סגרתי את הדלת ובכיתי
.אוי
.זה היה קשה
.זה באמת הכאיב לי
.ואתה יכול לראות שזה מכאיב לי עכשיו
.אני מצטער
יום שישי 21 ביולי - - הלווית ג'ון קולטריין
.הייתי בהלוויה
,הם רצו שאני אהיה אחד מנושאי הארון .ואני, בחיי, לא יכולתי לעשות את זה
,הבטתי בו בארון
.ובאופן שהוא היה חנוט וכל זה
.הדבר היחיד שזיהיתי היה הידיים שלו
,היו לו אצבעות קצת מוזרות
הייתי מסתכל על הידיים שלו
,כי היינו מתאמנים ביחד
.וזה הדבר היחיד שהזכיר לי את קולטריין
.אז זה לא היה הוא
.הוא עבר למקום הבא
.רוחו נעלמה
.ג'ון היה החבר הכי טוב שלי
.הוא לא היה כמו 99% מהאנשים האחרים
.הוא היה קיים בעולם האמיתי
,זאת אומרת, הייתה לו משפחה, היו לו ילדים
.אבל זה לא המקום שבו הוא היה
.הוא לא היה בעולם האמיתי .הוא היה במקום אחר
.אז הוא מגניב
.הוא מגניב
הוא היה מגניב כשהוא היה כאן .והוא היה מגניב בתמונה הגדולה. הוא מגניב
,מאז פטירתו של טריין ,המוזיקה שלו התעלתה
...והיא יותר ויותר ידועה, אנשים
.סוג כזה של הישג אמנותי נשאר בסביבה
,זה מיתולוגי כי בגלל ההקרבה המעורבת
.וזה נשאר מיתולוגי
אם אתה עושה סקירה מקיפה לאחור ,של האמנות של פיקאסו
,מה שהוא עשה עוצר נשימה
איך הוא עבר מלהיות צייר מסורתי מעולה ,לתקופה הכחולה שלו
.עבודתו המופשטת ואחר כך עבודתו הקוביסטית
,אם אתה חושב על מה שג'ון קולטריין עשה
הוא עבר בין השלבים השונים ,של יצירתיות מוזיקלית
הוא עשה כל מה שעשה פיקאסו .בערך בחמישים שנה פחות
אני חושב שאם יש לך איזושהי של אהבה ,למוזיקה וכבוד לאמנות הזו
,אתה שומע 3 או 4 תווים ואומר
,האיש הזה שולט בקרן הזאת" ,הוא שולט במוזיקה הזאת
.ולפחות כשהוא מנגן, הוא האדון של נשמתו
,רוחו עדיין חיה מאוד והוא אומר: אני הולך להשתמש במוזיקה
,לנסות לשכנע אותך לתפוס בזמן אהבה עילאית
.כדי שלא תישאר רק אסיר של הזמן
.אתה תהיה יוצר, בורא של עולם טוב יותר
זוהי גרסה של קולטריין ,למה שהוא למד בבית הספר של יום ראשון
,שם לימדו אותו שממלכת אלוהים נמצאת בתוכך
,ולכל מקום שאתה הולך .אתה רוצה להשאיר קצת גן עדן מאחוריך
.והוא השאיר קצת גן עדן מאחוריו
.להיות מוזיקאי זה... באמת משהו
.זה נכנס מאוד עמוק
.המוזיקה שלי היא הביטוי הרוחני של מה שאני
.האמונה שלי, הידע שלי, הווייתי
.אני יודע שיש כוחות רעים
אני יודע שיש כאן כוחות המביאים סבל לאחרים
,וסבל לעולם
.אבל אני רוצה להיות הכוח ההפוך
.אני רוצה להיות הכוח שהוא באמת טוב
המילים של ג'ון קולטריין - הן מתוך ראיונות ודפים כתובים
- .אשר פורסמו בין 1957 ל-1967
..."אני לא מזהה את המילה "ג'אז אני מנגן ג'ון קולטריין